Diagnose
Autismespekterforstyrrelser hos voksne
Barneautisme, atypisk autisme og Asperger syndrom hører til i en diagnosegruppe kalt gjennomgripende utviklingsforstyrrelse eller autismespekterforstyrrelser.
Symptomer
Autismespekterforstyrrelser er en funksjonsnedsettelse forårsaket av en medfødt gjennomgripende utviklingsforstyrrelse og kjennetegnes av vansker med gjensidig kommunikasjon, sosialt samspill og ensidig og gjentakende repertoar i atferd, interesser og aktiviteter. Personen sitt kognitive evnenivå varierer.
Avvikene blir vurdert i forhold til personens mentale modningsnivå. Symptombildet vil være forskjellig avhengig av alder, kjønn og tilstedeværelse av tilleggsvansker. Det er viktig å være oppmerksom på store individuelle forskjeller hos mennesker med en diagnose innen autismespekteret.
Ved mistanke om autismespekterforstyrrelser, eller dersom det foreligger en diagnose innenfor spekteret, tilbyr vi utredninger av tilstanden, behandling, veiledning og oppfølging.
Utredning
For å kunne avklare en diagnose innen autismespekteret må vurderingen bygge på en grundig utredning. Vi har behov for informasjon om medisinske forhold, evnenivå, ferdigheter i kommunikasjon, sosialt samspill og fungering i det daglige, og hvordan utviklingen har vært gjennom oppveksten. Dette gjør at det er nødvendig å ha kontakt med pårørende eller andre nærpersoner.
Behandling
Det er viktig at personen og nærpersoner får adekvat informasjon om diagnosen. Dette vil være individuelt, og det blir utarbeidet en behandlingsplan for tiltak.
- Tilbakemeldinger fra kartlegging, utredning til den enkelte, familie/nærpersoner og andre.
- Individuell eller gruppebasert diagnoseinformasjon
- Informasjon og veiledning til pårørende og andre nøkkelpersoner (skole, arbeidsgiver, NAV)
- Utredning og behandling av psykiske lidelser og andre tilleggslidelser.
Oppfølging
Personer med diagnose innen autismespekteret har ofte behov for sammensatte tjenester og rett til en individuell plan (IP). IP beskriver målsettinger og satsingsområder for hjelp, støtte og tiltak som skal bidra til bedret funksjon og livskvalitet. IP skal også klargjøre ansvarsforhold. Hvis personen ikke allerede har IP, har spesialisthelsetjenesten ansvar for å initiere det og bidra sammen med kommunal koordinator slik at personen blir sikret tjenester fra nødvendige instanser.